home

Polul Nord geografic Este punctul nordic al axei de rotaţie a Pământului, considerat a fi punctul cel mai nordic al Pământului. Din acest punct direcţia deplasării va fi spre sud indiferent în ce direcţie pornim.

Ziua şi noaptea În acel loc există o singură zi polară şi o singură noapte polară pe durata unui an, despărţite între ele de două perioade de crepuscul (noaptea se îmbină cu ziua). De la 14 noiembrie până la 31 ianuarie se întinde noaptea polară, luminată doar de stele şi din când în când de aurore boreale. Până la 31 martie urmează crepusculul, când noaptea se îmbină cu ziua. O dată cu apariţia soarelui, începe ziua polară, care durează până la 23 septembrie. De la acea dată până la 14 noiembrie, are loc crepusculul de iarnă.

După cum este cunoscut, Pământul execută atât o mişcare anuală de revoluţie în jurul Soarelui, cât şi o mişcare diurnă de rotaţie în jurul propriei axe a polilor tereştri. Însă axa polilor este înclinată pe planul orbitei Pământului (dat de traiectoria de rotaţie în jurul Soarelui) cu 66 grade şi 33 minute. Combinând toţi aceşti factori descrişi mai sus, rezultă că cele 2 emisfere terestre, nordică şi sudică, sunt iluminate de Soare în mod inegal pe parcursul unui an, iar la latitudini medii avem inegalitatea zilelor şi a nopţilor, precum şi succesiunea anotimpurilor.

Clima <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Temperatura cea mai joasă nu depăşeşte -50 grade Celsius la Polul Nord. Prin gheaţă străbate o cantitate însemnată de căldură din adâncul oceanului. Comparativ cu Polul Nord geografic, care se află la nivelul mării, Polul Sud geografic se află la 2700 metri deasupra nivelului mării, în consecinţă temperatura acolo este mult mai scăzută.

<span style="background-color: #ffffff; color: #444444; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 16px; text-align: justify;">Asaltul deşerturilor de gheaţă

<span style="background-color: #ffffff; color: #444444; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 16px; text-align: justify;">Cu Nansen spre Polul Nord <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Fridtjof Nansen a fost exploratorul care a demarat în mod semnificativ efortul de explorare şi cunoaştere a Polului Nord, dovedind ca nefondată credinţa în existenţa unui continent aflat la pol, ci numai a unui ocean acoperit de gheaţă. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Fridtjof Nansen a părăsit Norvegia, prin portul Vardo, la 21 iulie 1893, cu vasul Fram (fram se traduce înainte) construit special pentru a rezista presiunii gheţurilor, nu pentru a căuta extremul nord matematic al Pământului, ci pentru a face cercetari în vastele regiuni necunoscute care înconjurau polul. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">La 14 martie 1895 Nansen, împreună cu locotenentul Fredrik Johansen - cel mai bun schior al Norvegiei, au părăsit nava care se blocase în gheţuri (dar care a rezistat cu succes presiunii gheţurilor) şi au început, de la latitudinea de 84 de grade, călătoria pe gheaţă către pol. Făcând eforturi supraomeneşti, ei au străbătut peste 1000 de kilometri în deşertul de gheaţă şi printre insule, atingând latitudinea de 86 de grade şi 14 minute, apoi întorcându-se şi iernând vreme de 8 luni într-un bordei de piatră şi gheaţă şi ajungând în final la capul Flora, unde s-au întâlnit cu exploratorul englez F. Jackson, cantonat acolo cu vasul Windward. Norvegienii s-au îmbarcat pe nava lui Jackson şi au sosit în Norvegia, la Vardo, la 13 august 1896, unde au fost întâmpinaţi ca nişte adevăraţi eroi naţionali. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Cam în acelaşi timp s-a întors în ţară şi nava Fram, care a fost purtată în tot acest timp în derivă, prinsă între gheţuri, până la latitudinea nordică de 85 de grade şi 57 de minute, punct până la care nu mai fusese până atunci nicio navă. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Nansen a căpătat o asemenea prestanţă, datorită întregii sale activităţi ştiinţifice şi de explorare, încât la un moment dat, când Norvegia a reuşit să-şi capete independenţa faţă de Suedia, i s-a propus chiar un post de preşedinte sau de regent, lucru refuzat de marele explorator. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Nansen a câştigat premiul Nobel pentru pace în 1922 pentru activitatea desfăşurată la Liga Natiunilor. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">De remarcat că ceea ce l-a salvat pe Nansen de la o moarte sigură în deşertul de gheaţă, rămas pe timpul expediţiei şi fără provizii, au fost cunoştinţele căpătate de la eschimoşi, pe perioada cât a locuit printre ei, în timpul expediţiei în Groenlanda, întreprinsă cu câţiva ani înainte. Nansen nu s-a aventurat într-un ţinut extrem de ostil fără să se fi pregătit temeinic înainte, ci cunoştea bine mediul pe care îl înfrunta. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Datele ştiinţifice culese de membrii expediţiei au fost publicate în 6 volume care au adus lumină în ceea ce priveşte cunoaşterea regiunilor arctice.

<span style="background-color: #ffffff; color: #444444; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 16px; text-align: justify;">Asaltul polului pe calea aerului: Solomon August Andrée <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Cel care a pus pentru prima oară în practică ideea călătoriei către Polul Nord pe calea aerului a fost inginerul şi exploratorul suedez Solomon August Andrée, cu un balon cu hidrogen. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">1897, spre sfârşitul lunii mai, Andrée, împreună cu Nils Strindberg si Knut Fraenckel, au sosit în nordul arhipelagului Svalbard, de unde s-a dat semnalul de plecare, la bordul balonului Vulturul, balon construit în Franţa după planurile cunoscutului aeronaut Lecombre. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Proiectul său de explorare a ţinuturilor polare a fost subiectul unui enorm interes şi a fost privit ca o iniţiativă naţională patriotică. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Însă expediţia lui Andrée a dispărut fără urmă pe întinderile de gheaţă. Dispariţia celor plecaţi a fost lămurită abia după 30 de ani. Pentru că vara lui 1930 a fost deosebit de călduroasă în regiunile polare, balenierele au putut înainta mult mai în nord decât de obicei. Resturile expediţiei polare au fost astfel descoperite, din întâmplare, de doi pescari de pe baleniera Bratvaag, pe insula Belîi (Albă). Au fost găsite şi cele trei corpuri ale expediţionarilor, perfect conservate în gheaţă. Cel aparţinând şefului expediţiei, inginerul Andrée, îi lipsea însă capul, mâncat probabil de urşi. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Din însemnările găsite, a reieşit că Vulturul fusese acoperit de o crustă groasă de gheaţă. Astfel îngreunat, a pierdut din înălţime şi s-a târât pe sloiurile de gheaţă până când aeronauţii au reuşit să taie frânghiile ce legau balonul de nacelă, naufragiind astfel pe o banchiză, la 800 de kilometri de Polul Nord, la 83 de grade latitudine nordică. Bine echipaţi şi utilaţi pentru a supravieţui in ţinuturile arctice, au încercat o călătorie de întoarcere pe jos, spre sud, zădărnicită însă de sloiurile de gheaţă care se deplasau spre est, aşa că exploratorii au încercat să-şi construiască o colibă pe insula Albă, unde să ierneze. Acolo însă au murit doborâţi de frig şi oboseală. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Tot din însemnările găsite în jurnalele de expediţie recuperate rezultă că e posibil ca cei trei exploratori au fost loviţi şi de probleme digestive grave, datorate probabil consumului de carne de urs polar infectat cu parazitul Trichineloza, sau a unor provizii de hrană expirate.

<span style="background-color: #ffffff; color: #444444; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 16px; text-align: justify;">Asaltul polului pe calea aerului: Richard Byrd, Roald Amundsen <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Zborurile spre Polul Nord au continuat. Între timp, tehnica aviaţiei progresa, aşa că securitatea exploratorilor era din ce în ce mai mare. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Pe 9 mai 1926 americanul Byrd a pretins că a atins Polul Nord cu un biplan, Fokker FVII3, după un zbor de 8 ore. Aici ar fi făcut câteva poze, apoi s-a întors la locul de unde plecase. Zborul a durat 15 ore, timp în care a străbătut 2500 de kilometri. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Peste doar două zile, la 11 mai 1926, a plecat spre Polul Nord şi norvegianul Roald Amundsen, cu dirijabilul Norge, din arhipelagul Svalbard. La 12 mai, 1926, călătorii se aflau deasupra Polului Nord. Călătoria lor s-a încheiat în Alaska, deci de partea cealaltă a polului, aşa că nu există niciun dubiu asupra trecerii pe de-asupra polului. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Călătoria spre pol a lui Amundsen începuse de fapt pe 21 mai 1925, când a eşuat în prima sa încercarea de a atinge polul cu ajutorul a două hidroavioane metalice. La acea dată, fusese cea mai nordică latitudine atinsă de vreun avion. Lucru încă şi mai remarcabil, pentru că unul din cele două hidravioane s-a defectat, echipajele ambelor avioane au fost nevoite să aterizeze pe gheaţă, fără contact radio. Cu toate acestea cele două echipaje au reuşit să se întâlnească. După ce au curăţat 600 de tone(!!!) de gheaţă doar cu lopeţile, vreme de aproximativ 20 de zile, cei 6 oameni ce compuneau cele două echipaje iniţiale au reuşit să croiască o pistă pentru decolarea avionului funcţional, s-au îmbarcat şi au reuşit să decoleze întorcandu-se teferi în ţară.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Conform acestor date se pare că Byrd a fost primul care a zburat peste Polul Nord. Însă calcule ulterioare care au ţinut cont de toate detaliile furnizate de exploratorul american, unele contradictorii, indică posibilitatea ca Byrd de fapt să nu fi făcut decât 80% din drumul până la pol, sau chiar să se fi pierdut în imensitatea deşertului de gheaţă. În unele discuţii cu apropiaţi, Byrd ar fi recunoscut că nu a atins Polul Nord. În aceste condiţii Roald Amundsen ar fi cel care a zburat prima dată peste Polul Nord, mai ales că destinaţia sa era de partea cealaltă a Polului Nord, în America de Nord, plecând din nordul Europei. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Oricum Roald Amundsen a fost primul om care a atins ambii poli ai Pământului, el fiind primul care a pus piciorul la Polul Sud.

<span style="background-color: #ffffff; color: #444444; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 16px; text-align: justify;">Pe jos spre Polul Nord: Robert Peary <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">În paralel cu cei care încercau atingerea Polului Nord pe calea aerului, numeroşi exploratori făceau încercări repetate pentru a ajunge la pol pe uscat sau pe apă. Polul Nord suscita în continuare un interes deosebit în rândul exploratorilor, făcând nenumărate victime în rândul chiar şi a celor mai experimentaţi dintre ei.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">La 6 aprilie 1909, după nu mai puţin de 8 călătorii întreprinse pentru atingerea Polului Nord într-un interval de 17 ani, americanul Robert Peary a pretins că a ajuns la latitudinea nordică de 89 de grade şi 55 de minute, deşi în drumul spre pol, după latitudinea nordică de 87 de grade şi 47 de minute nu au mai fost prezente în cadrul etapei finale a expediţiei sale şi surse independente de observaţie care să aibă pregătirea necesară pentru a măsura şi a calcula şi a confirma astfel atingerea Polului Nord. După îndelungi dezbateri, desfăşurate pe parcursul multor ani, şi bazându-se pe aspecte descrise în însemnările din jurnalul de expediţie, în cele din urmă Societatea Naţională de Geografie a Statelor Unite a fost de acord că Peary a atins Polul Nord. Controversele nu au încetat însă nici în prezent.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Peary a început seria de expediţii în 1892. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Pe un ger de -50 grade Celsius, la 15 februarie 1909, în cadrul ultimei expediţii, a început atacul final către Polul Nord, când expediţia a plecat către capul Columbia, cel mai înaintat punct din Ţara Grant, situat la 83 grade latitudine nordică, de unde până la pol mai sunt 760 de kilometri. În acest punct s-au format şase grupuri conduse de Peary, Mac Millan, Bartlett, Bourp, Marvin şi Henson. Planul elaborat de Peary prevedea împărţirea membrilor expediţiei în şase grupuri: unul din înaintaşi şi cinci de sprijin. Fiecare grup de sprijin era format dintr-un membru al expediţiei şi câte 3 eschimoşi. Grupurile de sprijin aveau rolul de a trasa drumul şi de a construi colibe pentru grupul de înaintaşi, scutindu-i pe aceştia de munci grele. Urma ca de la 88 grade latitudine nordică, înaintaşii, conduşi de Peary, să plece singuri spre pol, odihniţi, cu viteză sporită şi cu provizii suficiente şi să se întoarcă pe drumul marcat de grupurile de sprijin. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">La 6 aprilie 1909, Peary împreună cu Henson, Seegloo şi doi eschimoşi, după un marş de 5 zile în care au strabătut distanţa considerată prea lungă pentru a fi reală, de 234 de kilometri, au ajuns la 89 de grade şi 55 de minute latitudine nordică, adică în regiunea Polului Nord.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Frederick Cook a fost principalul contestatar al lui Peary, susţinând ca el a fost primul care a ajuns la Polul Nord, cu un an înainte, afirmaţie neacceptată de nicio instituţie, deşi şi în cazul său controversele continuă şi în ziua de azi.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Nu este foarte clar dacă măcar unul din cei doi americani au ajuns la Polul Nord.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Dacă nu ţinem cont de Peary sau de Cook, primii care au pus piciorul la Polul Nord, au fost membrii unei expediţii sovietice, condusă de Otto Schmidt – formată din patru avioane aflate sub conducerea aviatorului polar Vodopianov, care au aterizat la Polul Nord pe 21 mai 1937.

<span style="background-color: #ffffff; color: #444444; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 16px; text-align: justify;">Bazil Assan: Un explorator român la Polul Nord <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Printre cei care s-au aventurat la Polul Nord, în încercarea de a înţelege ce anume se află acolo şi pentru a beneficia de oportunităţile oferite de Polul Nord, s-a numărat şi un român, Bazil Assan. Născut la Bucureşti, la 1 august 1860. Tatal lui, originar din Moldova, a venit în Bucureşti şi a construit o moară pe malul lacului Colentina. El a modernizat apoi această moară, introducând în 1853, pentru prima dată în istoria industriei româneşti, o maşină cu abur. Fratele lui Bazil, Georges Gh. Assan (1862 – 1900), absolvent al Şcolii Superioare de Comerţ de la Anvers (Belgia), a fost o mare personalitate în domeniul comercial: Preşedinte al Camerei de Comerţ şi Industrie, consilier comunal, membru în Consiliul CEC şi al Instrucţiunii Publice pentru Învăţământul Profesional şi Comercial. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Bazil Gh. Assan a studiat ingineria în Elveţia şi în Franţa. Întorcându-se în ţară, a devenit asociat în industria creată de tatăl său, împreună cu fratele lui. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">La începutul secolului XX, România se dezvolta în acelaşi ritm cu toate ţările din Europa, fapt datorat oamenilor cu iniţiativă. Printre aceştia se număra şi Bazil Assan. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">El a construit două mori mecanizate, o fabrică de săpun şi una de vopsele şi lacuri. În 1904 a construit un siloz de grâu cu 28 de celule, cu o capacitate de 700 de vagoane, având o înălţime de 41 m, la timpul acela cea mai înaltă clădire din Bucureşti. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">În dorinţa de a crea o industrie competitivă pe plan mondial, a întreprins o călătorie în SUA, pentru a studia industria americană şi a introduce metodele cele mai avansate în industria românească. Ca urmare a acestei experienţe, a construit o fabrică de uleiuri comestibile din porumb, prima din ţară. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">În colaborare cu fratele lui a inventat o metodă originală de extragere a uleiului din rapiţă, cu ajutorul cherosenului (înainte se extrăgea prin presare).

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Bazil Assan a fost primul care a proiectat un canal navigabil între Cernavoda şi Constanţa. Despre acest proiect a publicat un articol în Buletinul Societăţii Politehnica (1899). El a lăsat prin testament suma de 80 000 lei „pentru facerea studiilor la faţa locului, pentru construirea unui canal navigabil între Cernavodă şi Constanţa, şi 15 000 lei pentru construirea unui tunel la o mică adâncime sub nivelul Dunării, în apropiere de Turtucaia“.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">În vara anului 1896, Bazil Assan s-a îmbarcat pe vasul norvegian Erling Jart, împreună cu un grup de oameni de ştiinţă din mai multe tări, care au ajuns în regiunile arctice, pâna la 81 grade şi 35 minute latitudine nordică. El a fost primul român care a ajuns în ţinuturile polare. A studiat structura geologică şi resursele naturale ale arhipelagului Svalbard (de unde a adus 80 de specii de plante), formarea aisbergurilor şi condiţiile bioclimaterice.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">În anii 1897 - 1898 a efectuat o călatorie pe ruta Constantinopol – Alexandria – Ceylon – Singapore – Hong Kong – Shanghai – Nagasaki – Tokyo – Yokohama – San Francisco – New York – Londra, ocazie cu care a devenit nu numai primul român care a călătorit în jurul lumii, ci şi primul român care a încheiat contracte comerciale în Extremul Orient. Relatările expediţiilor sale au fost publicate în Buletinul editat de către Societatea Regală de Geografie din România, al carui membru era.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Cu acordul regelui Carol I, s-a îmbarcat la bordul vasului de război Elisabeta şi a luat în posesie pentru România unele insule încă nedeţinute de nimeni în Pacific, însă proiectul în curând a fost abandonat din lipsă de resurse.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Între 1906 şi 1914 şi-a ridicat la Bucureşti o frumoasă casă în stil neoclasic francez, după proiectul arhitectului I. D. Berindei, cunoscută astăzi sub numele de Casa Oamenilor de Ştiintă (Adresa: Piata Lahovari, nr. 9).

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Bazat pe o bogată experienţă în domeniul industriei, a publicat în presa timpului numeroase articole privind dezvoltarea industriei româneşti, asupra iluminatului cu gaz şi introducerii tramvaielor în Bucureşti.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">A fost proprietarul autoturismului inregistrat cu nr. 1 în Bucureşti (1900), un Panhard decapotabil de 15 CP, fabricat la Liège (Belgia).

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">S-a stins din viaţă la 16 iunie 1918, în Elveţia, la Montreux.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Sursa: http://www.agir.ro/univers-ingineresc/ba zil_gh._assan_(1860___1918)inginer_inven tator_industrias_primul_romin_carea_cala torit_in_tinuturile_arctice_si_in_jurul_ lumii_2364.html

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">În canonul progresului schiţat de Assan, ieşirea din provincialismul european este o premiză a decolajului economic. Ceea ce suprinde în cazul pledoariei lui Bazil Assan este siguranţa tonului şi reciclarea unor teme circulând în imaginarul european al epocii: o naţiune civilizată şi conştientă de misiunea ei este condamnată să îmbrăţişeze, respectând proporţiile, un comportament ofensiv, definind conduita marilor puteri: „Dacă nu întreţinem relaţiile diplomatice cu Japonia, acolo unde putem fi deopotrivă cu puterile cele mari, cum putem fi încunoştinţaţi de evenimentele care se vor petrece în Extremul Orient? (...) O dată cu această întrebare, să-mi daţi voie a-mi exprima încă o dorinţă, adică: necesitatea ce ni se impune de a face sacrificii pentru maritism, după cum am făcut şi facem pentru militarism. Trebuie să ne formăm o flotă comercială puternică, susţinută de o flotă de război, căci numai astfel vom putea ajunge la prosperitatea ţării noastre“.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Sursa: http://www.observatorcultural.ro/Toate-p inzele-sus*articleID_372-articles_detail s.html

<span style="background-color: #ffffff; color: #444444; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 16px; text-align: justify;">Prima comunicaţie între Polul Nord şi Polul Sud <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Prima comunicaţie între Polul Nord şi Polul Sud, la 12 ianuarie 1930, a fost o legătură radio realizată între staţia radio RRX, aflată în cea mai nordică staţiune din lume, staţiune meteorologică sovietică, din arhipelagul Franz-Iosef, şi staţia radio WFA, aflată în staţiunea Mica Americă, de la Polul Sud.

<span style="background-color: #ffffff; color: #444444; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 16px; text-align: justify;">Spre Polul Nord pe sub apă <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">În 1931 a fost pusă pentru prima oară în practică ideea călătoriei către Polul Nord pe sub apă. Australianul Sir Herbert Wilkins a avut o încercare nereuşită de a ajunge din Svalbard la Polul Nord cu submarinul „Nautilus”.

<span style="background-color: #ffffff; color: #444444; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 16px; text-align: justify;">Polul Sud Magnetic <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Din antichitate se cunoşte faptul că la suprafaţa Pământului acul magnetic se <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">orientează strict într-o anumită direcţie. Pământul este un imens magnet. Folosind această proprietate a fost construită busola, ca instrument de orientare pe teren. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Orientarea acului magnetic al busolei strict pe o anumită direcţie şi intr-un anumit sens se datorează câmpului magnetic al Pământului, busola aliniindu-se pe direcţia liniilor câmpului magnetic. La început se credea că acul magnetic se orientează spre polii geografici ai Pământului, însă mai târziu s-a constatat că acul magnetic e orientat spre polii magnetici ai Pământului, care nu coincid cu cei geografici. Polul magnetic este acel punct în care liniile câmpului magnetic se întâlnesc.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Polului Nord geografic îi corespunde Polul Sud magnetic şi Polului Sud geografic îi corespunde Polul Nord magnetic.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Polul sud magnetic, care corespunde Polului Nord geografic este foarte dinamic (şi la fel şi Polul nord magnetic, care corespunde Polului Sud, celălalt capăt al axei polilor magnetici). Acesta nu este stabil, ci se deplasează din loc în loc în jurul polului geografic. De exemplu, în 1831, polul magnetic ce corespunde polului nord geografic, a fost stabilit la 70 de grade latitudine nordică şi 98 de grade longitudine vestică (şi nu la 90 de grade latitudine nordică, acolo unde se află polul geografic). <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Se poate vedea în imaginea alăturată, cu puncte roşii, migraţia Polului Sud magnetic de-a lungul timpului (1600, 1700, 1800, 1900, 2000 si cu alb predicţia de migrare pentru următorii 50 de ani). Polul se deplasează din ce în ce mai rapid, spre Siberia, loc în care se prognozează că va ajunge polul magnetic peste 50 de ani.

<span style="background-color: #ffffff; color: #444444; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 16px; text-align: justify;">Din geografia polilor <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Dincolo de cercurile polare, în Salvbard, în Groenlanda, sub carapacea de gheaţă au fost găsite importante zăcăminte de cărbuni, dovadă că odinioară clima acestor locuri era cu totul alta; era cald şi umed, iar pe şesuri şi în mlaştini creşteau păduri luxuriante. <span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">În 1856 s-a comunicat că au fost descoperite în Africa de sud urmele unor gheţari de acum 200 de milioane de ani, din timpul paleozoicului. Prin 1892 s-au descoperit urme de gheţari şi în Australia, India şi America de Sud.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Se naşte astfel o imagine complet surprinzătoare: în preajma Cercului Polar în unele timpuri geologice creştea bananierul şi arborele de pâine iar la Ecuator erau bariere de gheţari.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Popul Vuh, cartea sacră a indienilor din regiunea ecuatorială a Americii de Sud, vorbeşte despre un mare cutremur care ar fi zguduit pământul zile întregi: „A venit un frig mare care a acoperit Soarele, iar marea s-a acoperit de gheaţă, putându-se trece peste ea.”

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">Vechile cărţi sacre persane vorbesc despre împăratul întunericului, care a vrut să le distrugă ţara cu ajutorul unui val de frig care a îngheţat totul: „Soarele răsărea peste pământul lor numai o singură dată pe an, fapt pentru care anul li se părea doar o zi şi o singură noapte.” – Aşa ceva însă nu se putea întâmpla decât în regiunile polare ale Pământului.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;">O posibilă explicaţie este dată de savantul german Wegener care afirma că polii geografici ai Pământului au „călătorit”: Polul Nord s-a deplasat din Oceanul Pacific prin Groenlanda până în punctul unde se află astăzi, iar Polul Sud a călătorit concomitent dar drumul său fiind antipodul drumului parcurs de polul nordic: din Africa de sud, Madagascar, insula antarctică Kerguelen, apoi s-a întors din nou spre Africa, de unde s-a îndreptat spre Antarctica, mai întâi ocolind-o, apoi ajungând în locul unde este astăzi.

<span style="background-color: #ffffff; color: #333333; display: block; font-family: verdana,arial,'times new roman'; font-size: 12px; text-align: justify;"> Un secol pe Continentul Alb: cucerirea Polului Sud / l Nicu Pârlog

La începutul secolului trecut, Antarctica era ultimul continent neexplorat. Ţărmurile sale fuseseră văzute doar de către vânătorii de foci şi balene. Odată cu trecerea timpului, ţări avansate, precum Marea Britanie, Japonia, Germania, Suedia, Norvegia, Franţa şi Belgia, au început să concureze între ele pentru descoperirea şi chiar luarea în posesie a noului tărâm. Provocarea consta în a ajunge în premieră la Polul Sud, cel mai izolat loc de pe Terra. Şi, cum nu poate exista decât un singur câştigător, să rememorăm pe scurt dramatica poveste a cuceririi Polului Sud. Rivalitate peste gheţuri Căpitanul Robert Falcon Scott era, la acea vreme, cel mai experimentat explorator al Continentului Alb, în ciuda ghinionistei expediţii Terra Nova, desfăşurată între anii 1910-1913. El comandase şi expediţia anterioară, Discovery, derulată între anii 1901-1904, expediţie finanţată de guvernul britanic de atunci. Expediţia Discovery s-a dovedit a fi una de mare anvergură, echipa compusă din căpitanul Scott, doctorul Edward Wilson şi tânărul - pe atunci - Ernest Shackelton ajungând în premieră la distanţa de "doar" 660 kilometri de Polul Sud, cea mai mică distanţă faţă de Pol la care ajunsese vreo fiinţă umană până la acea dată.

Un secol pe Continentul Alb: cucerirea Polului Sud / l Nicu Pârlog

Una dintre primele hărţi ale Antarcticii Principalul rival al ambiţiosului căpitan britanic era deopotrivă o celebritate a vremii şi un experimentat explorator prin ţinuturile îngheţate. Căpitanul norvegian Roald Amundsen navigase în premieră absolută prin Pasajul de Nord-Vest (o rută dificilă de navigaţie prin arhipelagul arctic canadian, rută care face legătura între nordul oceanelor Atlantic şi Pacific) şi se număra printre primii oameni care iernaseră în Antarctica, la bordul celebrului vas Belgica, în anul 1898.

Roald Amundsen, cuceritorul Polului Sud Visul său din copilărie, acela de a fi primul om care pune piciorul la Polul Nord, fusese spulberat în anul 1909 de doi exploratori americani, care ajunseseră în premieră în cel mai nordic punct al planetei. Frustrat şi dezamăgit, Amundsen şi-a concentrat atenţia asupra preconizatei expediţii Fram către Polul Sud. În paralel, Scott continua să angajeze oameni pentru echipaj, să strângă provizii şi echipamente. Însă, după ce vasul Terra Nova a poposit în Australia înainte de a ajunge în Antarctica, Scott primeşte o telegramă demoralizatoare din partea lui Amundsen: "//Te informez că Fram, vasul meu, se îndreaptă spre Polul Sud. Amundsen//". Aceasta era singura informaţie pe care britanicul o primise din partea ambiţiosului norvegian. Secretos, Amundsen şi-a anunţat propriul echipaj care e scopul final al expediţiei de-abia când Fram ajunsese în dreptul insulei Madeira. Acolo, asprul norvegian le-a spus oamenilor săi că, dacă nu vor să-l însoţească, acela era singurul moment potrivit în care puteau să părăsească nava. **Cu toate că urmau să cucerească un teritoriu ostil şi necunoscut prin definiţie, urmaşii vikingilor erau convinşi că schiurile, câinii de sanie şi experienţele lor arctice sunt suficiente**

Expeditii polare Roald Engelbregt Gravning Amundsen era norvegian care explora zolele polare.El a fost primul care a ajuns la Polul Sud. A disparut in iunie 1928 cand lua parte la o misune de salvare .S-a nascut intr-o familie de capitani. Multi au incercat sa strabata Pasajul de Nord-Vest printre care au fost si John Cabot ,Jaques Cartier si Henry Hudson,dar nu au reusit. Amundesen incepe sa pregateasca expeditia spre Polul-Nord, in care darea sa traverseze Oceanul Arctic. In 19.Octombrie 1911 Roald Amundsen in asaltul final al Polului Sud .La 14.decembrie1911,au atins Polul Sud .Pe 25.ianuarie 1912,exploratoriiau revenit la Framhein .Calatoria a durat 94 de zile. El a obtinut breventul inca din 1918.In luna mai 1925,Amundsen si alti membrii ai echipajului au decolat din insula Spitsbergen. Au lucrat trei saptamani pentru a amenaja o pista de gheata pentru decolare.Au reusit sa decoleze cu N/25 si sa ajunga in Norvegia. In anul 1926,Roald Amundsen,impreuna cu camarazii sai au planificat o noua expeditie la Polul Nord.Li sa alaturat si Oscar Wisting. Au obtinut de la statul italian dreptul de a utiliza dirijabilul N.1.Membrii ai echipajului erau de diferite nationalitati,9 norvegieni,6 italieni si un american Lincdn Ellsworth. Norge a decolat din Svalbard la 11 mai 1926. Amundsen si.a anuntat retragerea dupa expeditia Norge. La 23 mai 1928, dirijabilul Norge,rebotezat Italia, a pornit intr.o noua expeditie polara,sub comanda lui Umberto Nobile.Dirijabilul s.a prabusit la aproximativ 120 km nord.est de Nordaustlandent

Bibliografie

<span style="color: #0000ff; font-family: 'times new roman',times,serif; font-size: 19px;">www.gandul.info <span style="color: #0000ff; font-family: 'times new roman',times,serif; font-size: 19px;">[] <span style="color: #0000ff; font-family: 'times new roman',times,serif; font-size: 19px;">www.wikipedia.org <span style="color: #0000ff; font-family: 'times new roman',times,serif; font-size: 19px;">www.ziarulbrasov.com <span style="color: #0000ff; font-family: 'times new roman',times,serif; font-size: 19px;">[|http://www.descopera.ro] Poze